ÅR 2043
FOLKEHELSEMYNDIGHETENE
Plyndrere.
De kan være her fremdeles. Skal vi vente på dem utenfor?
Cole! Pokker også.
- Hun er kanskje ikke her engang. - Hun er her.
Alle prøvde å finne en kur.
Plyndrere!
Det var jo det jeg sa. Du hører aldri på meg.
Vi burde ha ventet dem ut.
Kom igjen. Sånt som dette får hjertet til å banke.
Du begynner å bli gammel.
Jeg har funnet henne.
Vi ses snart.
Vi skulle ikke reise i tiden, bare i rommet.
Maskinen valgte dagen for den første vellykkede reisen.
- Minus et par måneder. - De har en fungerende tidsmaskin.
Den er ikke vår, den er deres. Det der er ikke vårt hjem lenger.
Det er fullt av paradokser, og den største faren er oss selv.
- Men det er en sjanse. - I så fall er det ingen vei tilbake.
- Det kan være til ingen nytte. - Vi må finne Olivia.
Hva er dette?
Da vi holdt Olivia fanget, prøvde vi å sette sammen fortiden hennes.
Hun ble pågrepet i 1971. Hun levde beskyttet hele livet.
- Men den ene dagen var hun alene. - Det vet vi ikke.
Vi holdt henne fanget og kan dra tilbake og...
Hun var mest beskyttet da hun var sammen med deg.
Hun hadde allerede iscenesatt alt før hun lot deg fange henne.
Vi må få tak i henne tidligere.
Hvordan skal vi gjøre det?
En siste fragmentering før den første.
- Dette er Whitleys blindsone. - "Drep Vitnet."
Hvor mange ganger skal Jones der inne si det?
Uansett hva våre venner der inne akter å gjøre, har de allerede tapt.
Vi kan ikke la Vitnet vinne.
Jeg blendet av håpet. Ikke la deg bli blendet av hevnen.
- Dette har alltid handlet om hevn. - Kom.
- Mr. Coles telemetri? - Kroppen ser ut til å tåle serumet.
Han blir den første som overlever. Flaks at hun fant ham.
Det er mye aktivitet her. Altfor mye.
- Samling! De er tilbake. - Jeg husker dette.
Hun lever ikke opp til dine forventninger, og en annen ting...
Du fortjener henne ikke.
Jeg trenger ingen klokke for å vise hva jeg er.
- Forstår du hva jeg mener? - Ingen vil se det der.
Jeg skal forklare likevel. Tykkelsen på en anakonda...
- Det blir ikke noe problem. - Man kan ikke sjonglere med én ball.
Jeg går i dybden.
- Cole... - Det går fint.
- Hva er planen? - De holder møte og reiser i morgen.
Rommet kommer aldri til å være tomt før det.
Vi må distrahere dem. Brannalarmen eller innbrudd.
Nei. Det vi trenger, er en epidemi.
ÅR 2018
- Betjent Dolezavola. Og du er...? - Bonham.
Interpol? Dere bør ha bedre ting å gjøre slik som verden ser ut.
Når framtiden er uviss, er historien som viktigst. Var tyven amerikaner?
- En gal kvinne. - Gal på hvilken måte?
- Fins det flere enn én måte? - Det mener jeg. Hvilken type er jeg?
Den var en del av gjesteutstillingen. Den selvslukende slangen.
Ifølge nordisk mytologi innebærer Ragnarokk at Midgardsormen -
- omsluttet jorden og forgiftet himmelen.
Det er verdifullt gull her, så hun stjal gjenstanden med minst verdi.
Gjorde hun? Overvåkningsfilmene og trafikkameraene, takk.
Ja vel, kjedelig. Hva er dette for noe?
Etter et års leting så ser jeg bare... dette.
Det ser ut som noe Indiana da Vinci-piss.
Ok, primær! Du så den og har den, så bruk primærmagien din.
Løs gåten.
Når du vil.
- Kom igjen! - Noe er galt. Jeg hører dem ikke.
Det har aldri skjedd før. Det er ikke deg, det er meg.
Det er ingen spøk! Når jeg lukker øynene, ser jeg ingenting lenger.
Jeg lytter, men stemmene er borte.
Du hadde én oppgave og én superkraft.
- Feil tid å miste den på. - Jeg prøver, men ingenting skjer.
- Alt jeg har igjen, er deg. - Artisten som var kjent som Primæren.
- Er du sikker på dette? - Railly kan karanteneforskriftene.
Alle kommer til å bli isolert på hvert sitt rom.
Jeg forstår ikke hvorfor jeg er så nervøs.
- Jeg er motsetningen til nervøs. - Du er i ferd med å bli general.
- Marcus... - Gi meg fyr. Det er en ordre.
Ja vel. Nå får vi det overstått.
Tiden er inne, alle sammen. Nå setter vi i gang.
Vi har dr. Raillys klokke, som ved behov kan bevise -
- at oppdraget og vår framtid er ekte.
Dr. Raillys forskning, budskap og oppofrelser tilhører fortiden.
Men arbeidet hennes gjør ikke det.
Vi forandrer en skjebne for å gjøre slutt på en annen.
Forhåpentlig blir det første og siste gang. Målet er Leland Frost.
Hverken monster eller gud. Ikke engang menneske, bare et tall.
Ett liv mot sju milliarder.
Dreper vi ham, redder vi oss selv og alle andre.
Mr. Cole... Er du klar?
- Er du det? - Unnskyld?
Vi har gjort jobben vår i flere år mens dere skulle bli ferdig her!
Mr. Ramse, jeg kan forsikre deg om at denne maskinen er ferdig.
Men hvordan går det med... ankeret?
- Dere kan aldri få ham tilbake. - Det var alltid en enveistur.
Kanskje, kanskje ikke. Det er derfor hun har jobbet med ankeret.
- Hun klarte det. - Karantene! Tilbake til rommet.
Du også. Dr. Eckland og jeg undersøker det og gir beskjed.
Det er best at dere ordner dette, ellers drar vi i morgen.
Det føltes merkelig. Kom.
Forbered reisen for meg og Cassie. Når vi har reist, sletter du filene.
- Så drar du tilbake til Emerson. - Og venter på en forandring?
James... Vi er bare ekko her. Vi skygger oss selv -
- og håper at figuren foran oss er mindre enn vi er.
Først Leland, så Athan, så hverandre og så Olivia.
Hvor stor må haugen med lik være før vi tar lærdom av historien?
Samme looper og samme tabber om og om og om igjen.
- Slangen... - Som sluker sin egen hale.
Jennifers tegninger. Visjonene og stemmene ledet vei.
Vi er fanget her, og vi er blinde. Ms. Goines er den eneste som kan se.
Vi må fortsette å kjempe, men da trenger vi en tidsmaskin.
Mr. Ramse har rett. Jeg hadde ikke fullendt maskinen.
Jeg var like i villrede da som nå og stolte bare på...
Vent her på dr. Railly. Skjul deg. Det er noe jeg må gjøre.
- Hvor skal du? - Ikke vær redd.
- Jones! - Jeg kommer tilbake.
Helsike! Prosedyrene er viktige. Ingen får...
Vi følger utviklingen.
Myndighetene er bekymret for spredningen av det såkalte...
- Fortsatt ingenting? - Jeg hører dem ikke.
Et eksklusivt intervju med Cassandra Railly fra folkehelsen.
Kvinnen i frontlinjen og menneskehetens siste sjanse.
Jeg klarer det ikke alene. Jeg trenger vennene mine.
- Mine ekte venner. - Takk for at du tar deg tid.
Jeg har studert virologi, men det var historien som gjorde meg til lege.
- Hva mener du? - Pandemier er sykliske.
Historien gjentar seg, men hva ville historien ha vært uten epidemiene?
Du låter optimistisk.
Pesten ga opphav til renessansen.
Bittesmå celler uten følelser, ambisjoner eller visjon-
- minnet oss om å kjenne etter, å skape og å streve.
Vi kjemper, og vi lærer. Vi lærer, og vi lever videre.
Jeg pleier å si til meg selv:
"Grusomheter skjer for at store ting kan skje etterpå."
"Iblant, Cassie..."
"...så er kretsløpet og loopen bare en ny sjanse."
En ny sjanse.
Dr. Cassandra Railly, takk for at du tok deg tid.
Cole!
- Hva var det der? - Falsk alarm.
Skal vi ta oss litt?
Så vi mister alt?
Det som begynner i morgen, tar slutt i dag. Og der sitter du!
- For å advare deg. - Om hva da?
Myriaden av tabber vi skal begå? Kanskje vi trenger dem.
Hva pleide Elliot si?
- "Kjernen i alle store framskritt..." - "Er fiaskoen."
- Hvordan mislyktes vi? - Jeg stolte på feil person.
Personene jeg burde ha stolt på, stolte ikke på meg.
Jeg ga dem bare oppdrag, men hørte ikke på dem.
All kunnskap og klokhet jeg hadde, satte jeg til side.
- Jeg ofret alt for et nytt håp. - Håp og tillit er alt de har.
Oppdraget er ikke for min egen del, og tidsmaskinen er ikke din.
Gi deg! Du kan slutte å spille uegoistisk.
Jeg vet hva du ville ha gjort i hennes navn.
Hva pokker er galt med deg?
Jeg er i ferd med å dø.
Men det er ikke sigarettene.
Jeg ble utsatt for en dødelig dose fragmenteringsstråling fra kjernen.
- Hvor lang tid har...? - Ikke lang nok.
Jeg kunne ha fortalt deg alt. Vi kunne ha forandret alt.
Vet du hvilken tråd du skal dra i for å redde oss?
- Hvilken som kan gjøre det verre? - Det kan ikke bli verre.
Mener du at det er vanskelig? Del på byrden.
Har du mistet håpet? Lån litt av meg.
Jeg skulle gjerne ha visst hva du har vært med på en dag.
Kanskje det er en måte... Men da får du ikke huske dette.
Med benzodiazapiner og whisky er du en drøm i morgen.
I beste fall en hallusinasjon.
Du må stole på deg selv. Fiks det.
Vent! Før du går, fortell hvordan ankeret fungerer.
Slutt å tenke så lineært. Tiden er en kurve.
Den krummer seg rundt seg selv og vokser hele tiden.
Programmer med logaritmisk spiral.
Jeg kommer til å gjøre livet ditt veldig besværlig.
Det har du alltid gjort.
Det blir stadig verre der ute. Folk dør, og resten begynner å drepe.
Du vet hvordan det ender. Tiden renner ut for deg.
Du... Jenta mi.
Vi kan ikke bli her. Det er for farlig. Du må videre.
Byen er på vei til å revne. Karantenesoner er satt opp.
- Så du bryr deg om et tyveri? - Det er mye man ikke kan styre.
Nyt stunden, og gjør jobben din.
Her er overvåkningskameraene. Her ble den gale kvinnen sist sett.
Finn henne, da.
- Er dere klare? Vi må gå. - Vent, dr. Railly.
- Nei... Cole? - Vi kan ikke holde på sånn.
- Vi går bare i sirkler. - Dette er det eneste vi har.
Ikke med Jennifers visjoner. Vi må fortsette framover.
- Mot hva? Vi har et mål. Olivia. - Et mål? Hører du hvordan du låter?
Det er samme oppdrag som Leland Frost og Vitnet om og om igjen!
Hun er kvinnen som drepte sønnen vår.
Og hva har egentlig du?
Tiltro. Til oss selv og hverandre.
Mr. Cole vil utforske framtiden. Du vil angripe fortiden.
Vi kan gjøre begge deler. Det fins ikke noe hovedoppdrag lenger.
Det eneste som eksisterer, er det vi bestemmer oss for sammen.
Dere to vil jage visjoner. Det kan ikke jeg gjøre.
Jeg reiser til 1971 for å finne Olivia.
Så dreper jeg henne, med eller uten din hjelp.
Dr. Railly... Du kommer til å reise uten anker.
Kanskje vi ikke kan hente deg igjen.
Det var jo alltid en enveistur.
Du sendes til Emerson Hotel i januar 1971.
Serumet i blodet hjelper deg å reise, men det kommer til å gjøre vondt.
Jeg må få gjøre det. For hans skyld.
For vår skyld. Bli med meg.
Ikke denne gangen.
Vær så snill...
Er du sikker?
Vi startet dette sammen, og skal fullføre det sammen.
- Vi må stikke nå. - Jeg sletter all fragmenteringsdata.
Ferdig.
Bygningen er sikret. Maskinen kan ikke aktivisere seg selv.
- Akkurat! Hvem slapp igjennom? - Maskinen er aktivisert på noe vis.
Men ingenting ble sendt med den. Dataloggene er tomme.
- Telemetritesten er heller ikke der. - Som om dagens data er slettet.
- Den alarmen i stad... - Det var en feil på luftfilteret.
Dere har hatt inntrenging. Åpne gangbroer, men ingen i sikte.
Det er ikke en feil, det er en avledning. Noen er i bygningen!
Hva gjør vi her? Ramse finner oss.
Dette er det eneste stedet han ikke våger å lete. Foreløpig...
- Er du gal?! Tenk om hun våkner! - Ingen fare, hun har sloknet.
- Du har en plan. - En sprø sådan.
Husker du problemene med maskinen og hvordan vi slet med den i starten?
- Den var en forbanna skraphaug. - Slutt å si sånt.
Før din første reise opplevde vi et enormt energitap.
Jeg trodde at kjernen sviktet, men i dag...
Det er oss. Vi stjeler fra oss selv. Det var derfor kjernen manglet kraft.
- Hvis vi stjeler en Adam-celle... - Som er som en tennplugg.
- Da kan vi starte kjernen vår. - Og få i gang maskinen.
Vi må skru av maskinen og stanse kjernen før vi tar cellen.
- Du tar maskinen, jeg tar cellen. - Du må vente på meg.
Hvis maskinen er aktiv, er fragmenteringsstrålingen...
Lov at du venter til den er avstengt.
Ikke treff på deg selv, og se opp for Mr. Whitley og Mr. Ramse.
De leter etter plyndrere. De leter ikke etter oss.
Bare husk at du er ei skikkelig drittkjerring.
- Dere er avløst. - Sersjant Whitley har gitt oss ordre.
Og hvem pokker tror dere gir ham hans?!
Sniker du omkring? Bli med. Jeg må sjekke kjernen.
- Hvorfor sånt hastverk? - Plyndrere har kommet seg inn.
Hvor kommer den fra? Fin! Se på deg, da.
- Hva er galt med deg? - Ingenting.
Hvorfor ser du sånn på meg?
Har du ombestemt deg?
Bare si ifra, så drar vi. Jeg blåser i om det blir stygt.
Det slutter stygt på alle måter.
Som en engangsgreie høres det bra ut, men når er det noen gang så lett?
Så mange ganger som kreves.
- Til hva? - Til du har frelst sjelen din.
Tenk om det aldri tar slutt.
All dritten vi har gjort...
Tenk om det bare blir sånt om og om igjen.
Vi prøver å gjøre det rette på feil måte.
Det fins hverken rett eller galt. Det fins hverken godt eller ondt.
Du kan bare gjøre det som betyr noe i øyeblikket.
Ja...
Jeg prøver virkelig å tilgi meg selv.
Jeg vet ikke om jeg kan gjøre det.
Slutt å prøve, da.
Bare de døde kan tilgi, bror.
Du må gi dem en grunn til å tilgi deg.
Er du klar til å plukke opp mandigheten fra gulvet?
Vi har plyndrere i kåken, og jeg må ut og jakte.
Du kan gå i forveien, så tar jeg deg igjen.
Ja vel.
Du kommer til å klare deg, bror.
Skynd deg. De snakker om å stenge flyplassene til krisen er over.
Toget til Heathrow går i morgen. Du kan fly til JFK kl. 19.00.
Du mener vel "vi"?
Nei.
Nei! Du ble ikke skutt! Vaktene var ikke engang bevæpnet.
Jeg tok en kule i skallen. Tro meg. Det tar ikke lang tid.
- Jeg blør lett. - Du er ikke virkelig, du kan ikke dø!
Jennifer Goines hjernespinn synger på siste verset.
- Du får klare deg selv nå. - Jeg trenger deg.
Visjonene og stemmene... Du er alt jeg har.
Å være gal er greia mi. Hvis jeg ikke er det...
- Hva er jeg da? - Modig og impulsiv.
Irrasjonelt rasjonell. Å være primær spiller ingen rolle.
Du trenger ikke stemmene lenger. Du har deg selv.
Ja vel... Nå dør jeg.
Ikke glem passet.
- Politi! Lukk opp døren. - Helsike!
Politiet! Lukk opp øyeblikkelig!
Bonham! Jeg har funnet tyven din.
- Hei sann, kjekken. - Kom igjen...
Jones?
Mr. Whitley.
Basen er sperret av. Du får ikke være her. Sjefens ordre.
Ingen av oss er der vi skal være. Her gjør jeg i alle fall noen nytte.
- Kanskje vi burde utsette turen. - Nei, vi fortsetter.
Alt kommer til å gå etter planen.
- Det er nok best at du hviler. - Jeg kan bli hos deg.
Vi kan ha plyndrere i bygningen, og jeg skulle beskytte deg.
Kanskje jeg aldri sier det...
Men jeg er takknemlig for alt du har gjort.
Og for alt du kommer til å gjøre.
Jeg kaller tilbake Ramse.
Hva i helvete...?
Naturligvis! Vi trenger et fi-basert anker.
Svaret var rettt foran oss, men vi kunne ikke se det.
- Hvordan kom du på det? - Jeg har ingen anelse.
Klare? Sett i gang og jobb.
- Vi har Adam-cellen. Vi må stikke. - Ikke ennå. Jeg vil se dette.
- Sjekklisten. Koordinatene? - Geo-posisjonen er bekreftet.
- Fragmenteringsprosessen? - Stabil. Vinduet er åpent.
Kraftkjernen? Kraftkjernen, Mr. Lasky?
Fluktuerer, men presterer maksimalt.
Mr. Cole? Kan du være så snill...
Er du sikker på dette?
Tiden fungerer annerledes for deg nå.
Alle andre er bundet til tiden. Men ikke du.
Ikke engang et paradoks kan stoppe deg.
Mr. Cole? Hun er ikke oppdraget.
Hun er bare en brikke i puslespillet.
Husk oppdraget, Mr. Cole.
Alt annet er sekundært.
Alle du treffer, er allerede døde.
Går det bra med deg?
James...
Lov meg at vi avslutter dette sammen.
Det lover jeg.
Start fragmenteringssekvensen.
Ms. Goines? Du er Ms. Goines, ikke sant?
- Hvem er du? - Bonham.
Interpol. Om du skal forlate landet, så kommer du ikke særlig langt.
Du burde ha hørt på meg!
Det var nok ikke rettet til meg, men til en av stemmene i hodet ditt.
Jeg har lest journalen din og har sett kunstnersambisjonene dine.
Skissene. Fantasibilder av trapper, klokker, slanger og haler.
Apeansikter...
Du er en av dem, ikke sant?
De tolv apenes hær? Merkelig.
Fortell meg hvor James Cole befinner seg.
Du slipper ikke unna.
- Hva gjør du? - Noe modig.
Noe irrasjonelt rasjonelt.
Ms. Goines... Dere er på utenlandsk jord i pestens tid.
Du er jaget, presset og alene.
Jeg er ikke alene.
Vent!
Tekst: Morten Gottschalk www.sdimedia.com